Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: diplomová 

Posudek: oponenta

Práci hodnotil(a): Kryštof Boháček, Ph.D.

Práci předložil(a): Petr Jirák 

Název práce: Lidská zkušenost s mimésis

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Petr Jirák se ve svém magisterském opusu věnoval problematice attické tragédie a za konkrétní cíl si vytkl zodpovědět, co jí umožňuje znázorňovat lidskou situaci ve světě v tak působivé podobě (s.6), neboli různými způsoby a metodami zkoumat (tragickou) mimésis, jejíž kořeny můžeme hledat jak v rituálním obřadu, tak v umělecké formě samé (s.7). V závěru práce pak najdeme již dříve několikrát formulovanou klíčovou Jirákovu otázku: Proč je tragédie tak přitažlivá? (s.82)
Práci nelze chápat jako obecné teoretické pojednání o problematice mímésis ve vztahu k základním konstituentům člověka i světa, nejedná se tedy o žádnou fenomenologii. Diplomant se důsledně zabývá problematikou tragédie a s ní souvisejících předcházejících konceptů (epika) a zodpovídá tak zmíněné mímetické otázky na konkrétních pasážích klíčových textů.
CÍLE PRÁCE BYLY NAPLNĚNY.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):
 
Petr Jirák začíná své zkoumání u Hésioda, hlubokou analýzou jeho konceptu pěti pokolení (věků). Předkládá nám svou koncepci, podle níž je v epickém uchopení starší mýtické tradice možno nalézt životadárnou žílu vyživující attickou tragédii po celou dobu její existence v klasické podobě: mýtus a jeho v pozadí stojící zkušenost všeobecného rozporu.
Druhá kapitola je věnována kulturně-společenskému kontextu tragických her a politickým souvislostem některých aspektů tragédie, např. smyslu, původu a úloze sboru. Zároveň lze obě kapitoly chápat jako metodologický úvod, seznamující se dvěma zásadními východisky, tragédie qua znovuzrozený mýtus nebo tragédie vykládaná politickým prismatem.
Třetí kapitola pak skrývá teoretické pojednání o podstatě tragédie a různých konceptech mímésis, jak je Jirák nachází zejm. u Patočky a Aristotela.
Čtvrtá kapitola tvoří dominantu práce, zabírá 27 stran, a připočteme-li následnou interpretační kapitolu, získáváme 37 stran, tedy dobrou polovinu práce. Kapitola je věnována poměrně podrobnému čtení Aischylova Prométhea v poutech, pátá kapitola pak rozebírá klíčové rozpory, které jsou podle Jiráka základními konstituenty tragického pohledu na svět.
Šestá kapitola je pak zasvěcena Nietzschovu konceptu tragického vidění světa.                                                                               

Práce je velmi rozsáhlá, obsahově hluboká, originální; je osobní výpovědí autorovou, v níž jsou konfrontovány vlastní zkušenosti s antickou hloubkou i současnou badatelskou šíří. Zpracovává řadu náročných textů, u nichž – zvláště pak se to týká Aischyla -  je porozumění a určitá interpretační jistota možná jen po víceletém systematickém zájmu a píli.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Petr Jirák patří k myslitelům nietzscheánsky rozervaným a k formální stránce nepozorným. Shodou okolností jsem vedl jeho bakalářskou práci, takže mám možnost srovnání. Jeho současná práce je s předchozím textem nesrovnatelná: autor je ukázněný, ve většině případů formálně precizní. Jistě se vyskytují ne zcela výjimečné nedostatky, nejsou nicméně nikterak zahlcující ani způsobené nevzdělaností autora, spíše se jedná o drobná opomenutí, která již nebyla závěrečnou redakcí zachycena. Poněkud vyšší čtenost nedostatků lze zaznamenat v poslední kapitole  věnované Nietzschovi.
Citace bohaté a věcně funkční, nicméně u periodik chybí ročník a v seznamu literatury je třeba uvádět i jména, nejen příjmení autorů.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Práce je soustředěná, metodická a mimořádně hluboká. Ve spojení Hésioda s Aischylem je práce originální. 
Celkově slabší je text v poslední kapitole, tedy v nietzscheánské problematice. Jirák i tam sice věci zjevně rozumí a je jí inspirovaný k předchozímu čtení, ale za prvé přímou vazbu na dříve prováděnou interpretaci Prométhea poslední kapitola nenabízí, a za druhé, k solidní akademické práci s Nietzscheho filosofií na té úrovni, jakou Jirák předvedl u tragédie, by musel pracovat i u Nietzscheho s širokým spektrem sekundární literatury a zejména by musel zahrnout německé badatele. Podle mého názoru by v práci poslední kapitola nemusela být, práce by byla dostatečně dlouhá i bez ní a k pochopení Jirákových výkladů Prométhea by čtenáři nic významného nechybělo; kapitola je beztak připojena volněji.
Práce je jedním z možných kandidátů na nejlepší letošní diplomové práce.
 
5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

1)	Je-li dle autora tragédie nutně spojena s mýtem (s.20), znamená to také nutnou spojitost s epickou fixací mýtu? Proč je Agathónova Květina s inovativním námětem nutně mimo mýtický kontext? 
2)	Je u Aischyla skutečně někde zpochybněna Diova spravedlnost? Spočívá slabina Diovy posice v nespravedlnosti, resp. nerozumnosti? (s.36)
3)	Jaký je tedy  nakonec dle autora vztah mýtu a tragédie? (Zejm. ve vztahu k tragické moudrosti str. 46). 

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): VÝBORNĚ

Datum: 		17. V. 2012						Podpis: Kryštof Boháček, Ph.D.