Fakulta filozofická
katedra filozofie	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce (co se nehodí, škrtněte): diplomová / bakalářská

Posudek (co se nehodí, škrtněte): vedoucího / oponenta

Práci hodnotil(a) (u externích hodnotitelů uveďte též adresu a funkci ve firmě): PhDr. Mgr. Petr Jurek

Práci předložil(a): Barbora Blažková

Název práce: Francie a její vztah k evropské integraci a Evropské unii

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cíl práce není explicitně stanoven, vzhledem k tomu se nelze kvalifikovaně vyjádřit k tomu, nakolik byl naplněn. Absenci explicitního stanovení cíle považuji za zásadní nedostatek, který se ve svém důsledku neblaze odráží na nejasném směřování práce. V úvodu je pouze konstatováno, že „práce nabízí čtenáři detailnější pohled na přístupy, postoje a názory Francie očima jejích občanů a jejích politických činitelů“ (s. 1). 
Autorka nezřetelnost svých záměrů ještě umocňuje, když tvrdí, že „práce je určena čtenářům, kteří si chtějí udělat ucelený obrázek o Francii a jejím přístupu k evropské integraci a k vývoji Evropské unie, potažmo Evropských společenství“ (s. 1). Autorka si okruh čtenářů samozřejmě nemůže libovolně vymezit, jelikož ten je dán již samotným faktem, že se jedná o diplomovou práci. 

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Práce je mimo úvod a závěr rozdělena na dvě části, přičemž druhá část se dále člení na sedm kapitol. 
Úvod je již na první pohled na poměry diplomové práce velice stručný. Je to dáno tím, že v něm absentují některé náležitosti, které by v úvodu diplomové práce chybět neměly. Mimo již zmíněné absence explicitního stanovení cíle práce nenalezneme ani zmínku o metodologii. V nástinu obsahu jednotlivých kapitol není vůbec zmíněna vnitřní logika textu. Nedozvíme se, proč se v práci nacházejí jednotlivé konkrétní kapitoly (k čemu mají sloužit), proč se autorka zaměřuje na určité události a osoby a jiné opomíjí atp. 
První tematická část nese název „Definice a vývoj evropské integrace, panevropské myšlení“. Žádnou definici evropské integrace zde nenalezneme, především ale není jasný význam a smysl této kapitoly s ohledem na téma práce. Autorka v této kapitole selektivně vybírá historické pokusy o integraci Evropy (na smluvním základě i s použitím síly), přičemž některým konceptům (zejména Kalergiho Panevropě) věnuje podstatně větší pozornost než jiným, aniž by tento svůj postup zdůvodnila. V kapitole nalezneme  některé faktografické nesprávnosti a zvláštní tvrzení (viz např. chybné uvedení letopočtů v třetím odstavci na s. 4, tvrzení „Napoleon I. Bonaparte byl prvním, kdo se o sjednocení Evropy skutečně pokusil“ na s. 5 či označení Coudenhove-Kalergiho za „jednoho z nejvýznamnějších politiků dvacátého století“ na s. 5).
První kapitola druhé části práce je věnována postoji prezidentů Francie k evropské integraci. Autorka nezdůvodňuje, proč začíná Vincentem Auriolem. Rovněž nijak nereflektuje změnu pozice prezidenta v souvislosti s přechodem k V. francouzské republice. Nejvýznamnější výtka k této části se však týká její struktury – autorka vybírá dva prezidenty, kterým věnuje samostatné podkapitoly, jež následují po přehledu všech prezidentů ostatních. Text v takové podobě je jednak dosti nepřehledný, především ale ona selekce dvou prezidentů proběhla pouze na základě toho, že podle autorky jsou „[…] pro dějiny evropské integrace nejzajímavější […]“ s. 10. Ani v této kapitole se autorka nevyhnula některým tvrzením, která by se v diplomové práci bez náležité argumentace objevovat neměla (viz např. podivuhodný výrok „Francouzi jsou nacionalisté a svému prezidentovi věří“ na s. 10 či nesprávné tvrzení „[…] Unie pro Středomoří nepočítá se všemi státy EU […]“ na s. 15 či nepřesné tvrzení, že de Gaulle „[…] nechal ji [Francii] vystoupit z NATO […]“ na s. 20).
Následující dvě kapitoly „Francie jako hnací motor evropské integrace“ a „Francie jako brzda evropské integrace“ jsou koncipovány tak, že v první se autorka zabývá momenty, které zřejmě považuje za příklady aktivní participace Francie na evropském integračním procesu a ve druhé se pak soustředí na události, které evropský integrační proces určitým způsobem brzdily (opět s francouzskou aktivní účastí). Problémem je, že nikde v práci není vysvětlen a vyargumentován výběr událostí. Nabízely by se rozhodně i jiné – ze zásadních témat chybí zejména společná zemědělská politika, role při ustavování společné měny, EBOP atd. Naopak nerozumím zařazení podkapitoly věnované J. Delorsovi – byl to sice Francouz, ale z pozice předsedy EK nehájil zájmy Francie, ale ES/EU, proto jeho počínání nelze interpretovat jako francouzský přínos evropské integraci. Už samotné rozdělení na události podporující a brzdící integraci je pochybné, což se koneckonců projevuje na tom, že autorka zmiňuje EOS jako příklad francouzské snahy o posun integračního projektu a zároveň krach EOS jako příklad „brzdící role“ Francie. I v této části se objevuje řada nesprávných, nepřesných či tendenčních tvrzení (např. nekritická adorace Monneta ve druhém odstavci na s. 24, tvrzení o genialitě balíkových jednání na s. 41, výrok „[p]rvní pilíř tvoří Komise, Rada, Parlament a Soudní dvůr“ na s. 43, nepodložené tvrzení o vlivu prezidentského úřadu ve Francii ze s. 47 atd.).
V další kapitole se autorka stručně věnuje postojům francouzských politických stran k evropské integraci. Tvrdí, že se zaměřuje na postoje stran s největším zastoupením ve francouzském Národním shromáždění (s. 48). Není to pravda, jelikož zmiňuje Národní frontu, která nemá v Národním shromáždění ani jeden mandát, a naopak opomíjí Nové centrum, které disponuje v současnosti 22 mandáty.
Následující kapitola sumarizuje postoje Francie k rozšiřování EU. Kapitola poměrně věrně představuje proměny postojů Francie k rozšiřování, i když poněkud nahodile a nesystematicky. Poslední věta této kapitoly na s. 58 neadekvátně zjednodušuje problematiku vnímání politických, sociálních a ekonomických reforem v Turecku spojených s kandidaturou země na členství v EU.
Následuje kapitola nejasně nazvaná „Euro“, ve které autorka představuje francouzský postoj ke společné měně. Zde se zničehonic přesouvá od postojů a názorů politických elit (které dominovaly v předchozích částech) k postojům občanů. V historickém přehledu na začátku kapitoly autorka nejprve zmiňuje Haagský summit, následně ale vynechává 70. léta a zřízení EMS a přeskakuje rovnou do 90. let. Tvrzení o nadšení Francouzů společnou měnou a pozitivním hodnocení eura by bylo vhodné doplnit konkrétními daty z průzkumů veřejného mínění, možná by pak autorka byla nucena částečně své závěry přehodnotit. 
Další kapitola je věnována cílům francouzského předsednictví v roce 2000 (se zdůvodněním, že bylo „asi“ nejdůležitější, viz s. 62) a 2008. Autorka zde nastiňuje především cíle předsednictví.
Vzhledem k tomu, že práce nemá stanovený cíl, autorka si neklade žádné otázky ani nestaví žádné hypotézy, je závěr spíše jakýmsi zamyšlením. Za pozornost stojí zejména poslední odstavec, který utvrdí ve čtenáři dojem, že autorka v práci v zásadě k ničemu nedošla.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Jazykový projev autorky je na dobré úrovni. Text je po formální stránce dobře zpracován, objevuje se v něm pouze nevelké množství gramatických chyb a překlepů. 
Odkazy na literaturu jsou většinou náležitě uvedeny. Na s. 37–38 je část textu evidentně přímou citací, kterou autorka zapomněla dát do uvozovek a uvést odkaz na zdroj. Na konci kapitoly 3.6 chybí odkaz na zmiňovaný novoroční projev.
Grafická úprava textu je v souladu s požadavky kladenými na diplomové práce. 
Slovo „viz“ se pojí se čtvrtým pádem, nikoli s prvním (např. na s. 29). Na s. 10–14 je ke zvýraznění jmen francouzských prezidentů nesprávně použito tučné písmo. Na s. 40 je nesprávně použita zkratka UK (anglická zkratka, navíc v předchozím textu nikde nepoužita a nerozepsána). 

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Celkový dojem z práce není dobrý. Práce je souhrnem různorodých kapitol, které z několika hledisek a v několika rovinách pohlížejí na evropskou integraci a francouzský element v jejím rámci. Problémem je, že tento souhrn netvoří koherentní celek. Chybí vnitřní logika, bylo by možné změnit pořadí jednotlivých kapitol, aniž by to změnilo celkový dojem z práce. Je to politováníhodné zejména s ohledem na fakt, že práce je po formální stránce zpracována pečlivě. 

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

V rámci obhajoby by se měla autorka primárně zaměřit na vyjasnění cíle práce a jejího směřování. Dále by se měla pokusit vysvětlit vnitřní logiku práce (pokusit se obhájit strukturu práce a obsah jednotlivých kapitol s ohledem na strukturální výtky uvedené výše).

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 

Pokud se autorce podaří v rámci vynikající a přesvědčivé obhajoby vyvrátit zásadní výtky uvedené výše, lze práci hodnotit stupněm „dobře“, v opačném případě doporučuji hodnocení „nevyhověla“.

Datum: 								Podpis: