Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: 			diplomová 

Posudek: 		oponenta

Práci hodnotil(a): 	Kryštof Boháček, Ph.D.

Práci předložil(a): 	Jan Komárek

Název práce: 		Stoická etika a pojetí osudu

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cílem diplomové práce Jana Komárka je zpracovat problematiku osudu ve stoické filosofii, pochopitelně zejména v kontextu etické soustavy stoické školy. Již v samotném úvodu přitom sám diplomant přidává otázku svobody jednání a vůle, která je z hlediska primárního založení stoicismu jedním z kontroversních témat (nejen) současného bádání a zvolenou centrální problematiku více než vhodně doplňuje.  

CÍLE PRÁCE BYLY NEPOCHYBNĚ NAPLNĚNY.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):
 
Jan Komárek ve svém magisterském opusu navázal na svá starší studia stoické filosofie, vtělená do bkl. práce Ideál moudrého člověka ve stoické filosofii (ZČU 2010, shodou okolností jsem měl možnost práci oponovat). Zatímco ve starší práci se šířeji zabýval základy stoické filosofie (fysika) a s nimi souvisejícím ústředním konceptem mudrce, v magisterské práci opouští tuto elementární stoickou rovinu, resp. věnuje se jí pouze krátce v úvodním exposé (s. 3-11). Pokládám trochu za škodu, že v této části autor neprovázal svůj současný text se svou starší prací, o jejíž zázemí se v otázkách kosmologie a fysiky vůbec zjevně opírá. I bkl. práce je veřejně dostupný text a pokud tam autor nějakou problematiku traktuje zevrubněji, není vůbec na škodu se k tomu prostřednictvím poznámek pod čarou přihlásit. Komárkova starší práce jistě nemá tu míru odbornosti, jako předkládaný diplomový text, ale o fysice toho tam autor zkrátka říká mnohem více a je zjevné, že i nyní z plodů tohoto studia – v dobrém slova smyslu - vychází. 
Za zlom mezi starším a novým autorovým pohledem lze označit třetí oddíl první kapitoly, v němž se celkový zájem v rámci stále přípravné fáze  posunuje jednoznačně směrem k etice a náležitému uchopení lidské situace rozhodování ve světě tlaků, nátlaků, povinností a nutnosti (s. 12-19).  
Třetí kapitola, tvořící páteř práce v rozsahu čtyřiceti stran, je již podrobně zaměřena na otázku osudu, nejprve na její zjevně problematická (a již v antice hojně napadaná místa) a klasické Chrýsippovo „řešení“ prostřednictvím zavedení dvou druhů příčin (s. 19-31). Následuje důležitá kapitola, v níž se autor vyrovnává s pro stoiky typickou otázkou paradoxu, zde samozřejmě v otázce osudu, jenž v jisté perspektivě sice určuje veškeré události v kosmu, z jiného hlediska by ale neměl být na překážku autonomii lidského jedince. Komárek se kloní k interpretacím, založeným na opětovném rozlišení, nyní dvojího pojmu osudu (osobního versus obecného, s. 31-35).
Poslední, nejpodrobnější a argumentačně nejvybroušenější oddíl práce, je vcelku pochopitelně věnován svobodě lidského jednání a rozhodování, a s tím souvisejícím otázkám odpovědnosti a postoji mudrce. Tato problematika je v současnosti velmi živě diskutována zejm. anglosaskými badateli v souvislosti jak s opouštěním moderní černobílé (platónsko-aristotelské) konstrukce dějin filosofie, tak v souvislosti se postmoderní snahou založit morální filosofii na jiných než křesťanských nebo s křesťanstvím historicky svázaných tradicích, a samozřejmě je zde také probíhající mnohem širší, obecně filosofická diskuse determinismu. Autor se zde opírá zejm. o významnou badatelku Bobzienovou a dále může s výhodou využít dva nové články Vladimíra Mikeše (s. 35-56).
Závěrečný přehledový oddíl dalšího osudu probraných etických konceptů starších stoiků ve středním a římském stoicismu již nepřináší badatelsky nic nového. Samotná kapitola Závěr pak rekapituluje dosažené výsledky a ve srovnání s vlastní argumentací snad příliš zdůrazňuje autorův osobní pohled (viz. stručný komentář).

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Formální stránka odpovídá zvyklostem v oboru obvyklým. V sekundární literatuře bych očekával větší zastoupení odborných článků či statí ze sborníků, stávající číslo jedenáct není příliš representativní. Zastoupení monografií je dostatečné (šest zahraničních, dvě další v českém překladu). Co by v seznamu sekundární literatury vůbec nemělo být, jsou obecné slovníky.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Práce je metodicky dobře zvládnutá, pracuje adekvátním způsobem s prameny a je v kontaktu se současnou badatelskou diskusí v sekundární literatuře. Problematiku zpracovává adekvátním způsobem. Autor je ovšem velmi zdrženlivý v zaujímání vlastního stanoviska – jak je průzračně explicitní při referenci, je hádankovitý a skoupý na slovo, jakmile přijde na rozhodování, kam se přiklonit či jak samostatně interpretovat nějakou kontroversní otázku. Z tohoto hlediska je třeba vyzdvihnout závěr, kde je autor otevřenější – jenže vcelku sebevědomé závěry, které tam presentuje, jen obtížně hledáme ve vlastní argumentaci v textu, tam je vše mnohem opatrnější, což místy vyvolává dojem pouhé reference či kompilace. Jak autor sám uvádí, je nutno přijmout osobní rozhodnutí, za která poté neseme odpovědnost.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

1)	Kde konkrétně autor dokládá, že Chrýsippos pracuje s „aktivním“ pojetím osudu, a ne s „pasivním“, jak je stoikům často vyčítáno?

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA: 		VÝBORNĚ

Datum: 		21. VIII. 2012						Podpis: Kryštof Boháček, Ph.D.