Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce (co se nehodí, škrtněte): diplomová

Posudek (co se nehodí, škrtněte): oponenta

Práci hodnotil(a) (u externích hodnotitelů uveďte též adresu a funkci ve firmě): PhDr. Vladimír Havlík, CSc.

Práci předložil(a): Lukáš Sedláček

Název práce: Metoda generalizace

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cílem práce bylo představit koncepci generalizace jako charakteristickou metodu evropské vědy, srovnat koncepci generalizace v rámci metodologie vědy s pojetím metody generalizace aplikovaným v informatice a na tomto základě rozhodnout, zda generalizace, tak jak je používána v informatice, splňuje principy formulované v metodologii vědy (s. 2). Cíl práce byl s níže uvedenými výhradami splněn.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Autor si stanovil poměrně náročné téma, které se pokusil zpracovat ze dvou pohledů. V první části diachronně představit metodu generalizace v rámci utváření evropské vědy a ve druhé části synchronně vyložit metody generalizace v informatice. Obě části práce jsou ve výsledku velice rozdílné a to jak z hlediska obsahového, tak z hlediska tvůrčího. Zatímco v první části práce se autor omezuje na systematický výklad, ve druhé části práce se naopak snaží o vlastní, tvůrčí řešení problému. Obě části ale trpí stejným nedostatkem. Nevěnují se výhradně generalizaci, jak bylo původně zamýšleno, ale odchylují se postupně k jiným tématům (viz níže).

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Z formálního hlediska splňuje práce všechny požadavky na diplomovou práci. Jazykový projev autora je kultivovaný a systematický. V dílčích aspektech se mu daří vystihnout podstatné souvislosti a poutavým způsobem popsat sledovanou problematiku. Grafická úprava je v pořádku, grafy jsou přehledné a kvalitní.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Celkový dojem z práce je poněkud rozporuplný. V první části práce se autorův záměr má soustředit na metodu generalizace (diachronně) jako na důležitou součást vědeckých epistemologických koncepcí a následně si klade za úkol nastínit stav a její aktuální chápání v rámci filosofie a metodologie vědy.“ (s. 37) Takový úkol v rozsahu, o který se autor snaží (starověk, středověk, novověk, současná filosofie vědy), překračuje možnosti diplomové práce. Také z toho důvodu dochází proto k určitému odklonu od původního záměru a nastínění různých historických koncepcí generalizace je převedeno k historickému výkladu jednotlivých induktivních přístupů. Primát zde bohužel postupně získává poněkud povrchní historický výklad a nikoli snaha sledovat otázku generalizace hlouběji a systematičtěji. Chybí zde hlubší analýza proměny zobecňování a je nahrazena co možná nejúplnějším výčtem historických osobností.
Obdobně to platí i pro část „Generalizace v současné filosofii a metodologii vědy“, kde se autor, až na výjimky, omezuje na parafráze či citace z Fajkuse (2005) a opět podřizuje snahu o výhradní zkoumání otázek generalizace úplnosti a maximální šíři výkladu. Důsledkem je bohužel velice strohý a povrchní přehled autorů filosofie vědy XX. století, kdy na některé autory zbývá pouze několik parafrázovaných vět. Hlavní téma práce, tj. metoda generalizace se v tomto výkladu ztrácí a není vůbec jasné, zda dochází k nějaké proměně této metody v průběhu XX. století, či vzhledem k předchozím obdobím.
Ve druhé části se autor věnuje naopak synchronní analýze převážně z pohledu informatiky. (s. 37) Autor zde chápe generalizaci jako komplexní proces skládající se z podprocesů a spíše než o procesu generalizace jako takovém pojednává o myšlenkovém procesu utváření (zobecněných) pojmů či konceptů. V těchto myšlenkových procesech sehrává generalizace jistě svou významnou úlohu, ale není jistě jedinou komponentou tohoto složitého procesu. Sám autor hovoří o mnoha dalších komponentách procesu, který „je prezentován jako sled činností, rozhodovacích bodů, vstupů a výstupů.“ (s. 64) Je nutné ocenit, že se zde autor snaží o vlastní tvůrčí řešení problematiky a doplňuje výklad přehlednými grafy. Na druhé straně ale snad až příliš přesahuje zvolené téma práce, když se snaží o přesahy do sociální a kulturní antropologie a metodu generalizace chápe výhradně jako proces vytváření konceptů či mentálních modelů. Metoda generalizace je zde rozpuštěna do procesu vnímání ve snaze postihnout ho nástroji informatiky.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

1)	V úvodu tvrdíte, že generalizace „následně umožňuje vybrat ten nejlepší znak (slovo) či jejich komplex (ve formě delšího textu) jako reprezentant zamýšlené informace v kontextu daného jazyka.“ (s. 1) Znamená to, že např. v českém jazyce máme ta nejlepší slova, jaká jsme mohli vybrat pro označení daných informací? Např. „les“ jako nejlepší slovo pro velkou skupinu stromů, „háj“ jako nejlepší slovo pro menší skupinu stromů, atd.?
2)	Vidíte nějaký rozdíl mezi generalizací a induktivní inferencí nebo jde o identické metody?

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 

Velmi dobře až dobře

Datum: 27.08.2012							Podpis: Vladimír Havlík