Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: bakalářská

Posudek: vedoucího 

Práci hodnotil(a): Kryštof Boháček, Ph.D.

Práci předložil(a): Kateřina Bromová

Název práce: Politické myšlení Platóna a Sókrata

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cílem práce měl být rozbor politické filosofie v Platónových dílech Apologie a Ústava, specificky uchopených jako vyjádření politické nauky Sókratovy (Apol.) a Platónovy (Resp.) Dále pak autorka tento generální záměr specifikuje způsobem, který dává jednak tušit, že se spíše bude jednat o interpretaci zmíněných Platónových dialogů na obecně politicko-společenském pozadí, jednak že „politickou filosofii“ chápe v nejširším a značně vágním smyslu „politického myšlení“, nerozlišujícího mezi politologií, politickou filosofií, filosofickou právní teorií, určitými sociologickými aspekty etc.. 
Onu vysloveně politickou linii (v dnešním slova smyslu) se tak podařilo udržet jen ČÁSTEČNĚ a předložit interpretaci tak komplexní problematiky, jakou je sama o sobě politická filosofie jak Platóna, tak Sókrata, se v rozsahu bkl. práce na jiné než školské úrovni ani nedá. I na této „školské úrovni“ je nicméně práce na hraně splnění aspoň nějakých elementárních cílů.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Práce má v zásadě tři části. V první se autorka  neobratně snaží o jistou psychologicko-sociální charakteristiku jakožto externalistický výchozí bod výkladu politických nauk Platóna a skrze jeho texty i Sókrata, to celé zejm. na základě Bleickena. Tato část zůstala oproti neobhájené verzi snad zcela beze změn. 
Drhá část je důsledně zaměřena jen na Obranu Sókrata čili Apologii. Postup „výkladu“ jde lineárně od jedné řeči ke druhé jako souvislá parafrázi textu, průběžná reflexe žádná. Reflexi má dodat v kapitola Pojednání, která uzavírá sokratovskou část práce a kterou jsem v minulém posudku jako jedinou vyzdvihl. Bc. diplomantka si zde s oporou vcelku rozumné sekundární literatury klade zejména otázky související se Sókratovým odsouzením, čímž de facto zodpovídá část konkrétních, v úvodu formulovaných otázek (zejména zda měla situace Sókratova soudu, s přihlédnutím k dobovému politickému kontextu, nějaké dobré řešení). Tato část zůstala beze změn, byť mohla být samozřejmě obohacena o další odbornou diskusi v sekundární literatuře.
Třetí část po vzoru druhé předkládá výpisky z Ústavy, opět lineárně a vnějškově parafrázujícími děj bez porozumění  vnitřní či dramatické, příp. formální rovině textu. Autorka po mé kritice tyto výpisky zkrátila, stále však jsou neúměrně dlouhé. 
Pojednání k Ústavě je jedinou pasáží, která prošla výraznějšími změnami, nutno přiznat, že k lepšímu. Na požadavky mé i komise autorka trochu rozpracovala linii Marty Nussbaumovou a zejm. Popperovu. Bylo by ovšem zapotřebí doplnit alespoň nějaké články, ty prostě nejsou vůbec.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Formální stránka v úzkém slova smyslu je vcelku přijatelná. Sem tam je i ta nicméně narušena otřesnými excesy: v kapitole Úvod je čtenář konfrontován s poněkud nesouvislou syntaxí (s. 9, matoucí formulace otázek); hrubá chyba v ortografii dativní vazby (s. 22); použití hovorové fráze „hlásit“ místo spisovného „opakovaně se presentovat imponujícími výroky“ (s.31) etc. Stylistická stránka práce je nicméně nejistá, nejednotná a samozřejmě neodpovídá běžnému akademickému stylu. U přepracovávané práce je i tato věc samozřejmě obtížněji tolerovatelná.
V prvním posudku jsem požadoval  rozčlenění bibliografie na prameny a sekundární literaturu – nestalo se. Ze zahraniční odborné literatury autorka pracovala jen se standardní akademickou Guthrieho příručkou, která je všeobecně respektována. Můj požadavek na alespoň nějakou speciální cizojazyčnou literaturu typu článků či sborníků nebyl nijak reflektován. Celkově literatury málo, odečteme-li Platónovy dialogy, zbývá sekundární jen 12 položek, z toho několik příruček a !jediný! článek, který jsem navíc studentce poskytl v elektronické podobě.
Cizojazyčné současné bádání zůstává zcela mimo hru, uvedené tituly staršího data jsou tak bez korekce články.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Z práce jsem měl rozpačitý dojem již od počátku. Autorka původně chtěla práci psát pod jiným vedoucím (katedra politologie) a byla mi přidělena, aniž by měla nějakou zkušenost s odbornou prací s Platónovým textem; ta je metodicky obtížná i po systematické průpravě, natož bez ní. Nemluvě o kulturních a jiných souvislostech, jejichž nabízenou výuku na ZČU studentka neabsolvovala. 
Od počátku bylo kamenem úrazu, že autorka nespolupracovala podle podmínek v zadání a neměl jsem tedy možnost ji systematicky vést ani na výuce, ani během psaní. To se, ačkoliv jsem to zdůrazňoval v posudku, nezměnilo ani při přepracování – nebyl jsem kontaktován ani jednou! Práci dostávám „hotovou“ v přepracované podobě, svoji roli tedy chápu spíše jako druhého oponenta než vedoucího práce. Nikoho a nic jsem totiž nevedl.
Práce má vysloveně školský charakter, originalita žádná. Pokus o reflexi u sókratovské kapitoly je světlejším místem, nicméně jejich rozsahový nepoměr k přepisu děje dialogu je úděsný, zvláště měla-li autorka k disposici můj podrobný posudek. Ještě přijatelné jsou úvodní pasáže odkazující k Bleickenovi. Oproti neobhájené verzi se o něco zlepšila interpretační kapitola „Pojednání“, zařazená za Ústavu: studentka splnila mou žádost a doplnila pasáže Popperovy interpretace, nicméně jejich propojení s většinou textu se nekoná, zůstal opět fatální nepoměr mezi kratičkou reflexí a otrockým přepisem obsahu jednotlivých knih. 
Práce se tedy zlepšila v několika požadovaných detailech, jiné byly ignorovány. Celková úroveň stejná, což ale při přepracované verzi je třeba přičísti k tíži hodnocení. Druhý pokus by měl být poučenější!

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři): 

1. Nezdá se autorce, že je v rozporu tvrzení ze s. 15, uvádějící o Platónovi, že: Jeho otcem byl Aristón (o jeho rodině nic nevíme),… s tvrzením na stejné straně, že: Jeho otec, Ariston, odvozoval svůj původ od Kodra, … ? Nenaznačuje i rozdílná transliterace téhož jména, že autorka bezmyšlenkovitě převzala pasáže dvou odlišných zdrojů bez jakékoliv reflexe?
2. Věří-li autorka, že úmysly Platóna i Sókrata byly spravedlivé a pro blaho obce (s. 44), domnívá se, že je tím vyloučen Popperův argument totalitarismu (s.42-3)? Jaké úmysly jsou charakteristické pro totalitní ideologie?

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl):   

na hraně mezi dobře a nevyhověl. Pokud bude obhajoba tentokrát přesvědčivá, klonil bych se (přece jen ve vstřícnější  roli vedoucího) k hodnocení DOBŘE.

Datum: 		21. VIII. 2012						Podpis:  Kryštof Boháček, Ph.D.