Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: bakalářská
Posudek: oponenta
Práci hodnotil: PhDr. Jaromír Murgaš, CSc.

Práci předložil(a): Lucie Třísková
Název práce: Henri Bergson - Filosofická interpretace náboženství (Na příkladu díla: Dva zdroje morálky a náboženství a dalších děl)

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):
Cílem práce bylo prý, podle autorky, „na základě analýzy stěžejního díla Dva zdroje morálky a náboženství poukázat na jeho specifickou filozofickou koncepci religiozity“ a „práce rovněž zohledňovala religiózní motivy v Bergsonově filozofickém díle obecně“ (Závěr, str. 49) Ačkoliv autorka sama v Závěru píše, že „zjednodušeně lze konstatovat, že takto vymezený cíl byl v zásadě splněn“, tento její autosupervizní závěr nemohu sdílet, protože na analýzu jsem v práci nenarazil, a to ani při krajním zjednodušení. Přesto jsem nevylučoval možnost, že práce má smysl, pro který může být obhájena, dokud jsem v ní neobjevil jasné plagiátorství.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):
Autorka vůbec nic v práci neanalyzuje, nýbrž řadu věcí, pravděpodobně velkou většinu, opisuje z nejobecnějších charakteristik Bergsonova díla a jeho myšlenek.
Práce obsahuje řadu stránek jakoby zasvěceného výkladu, jenž si autorka jakoby „cucá“ z hlavy a je zcela neodkazován. U některých z nich jsem našel necitované předlohy, od nichž se „autorčin“ výklad liší jen lehkých popřeházením či doplněním slůvek k nafouknutí předlohy, aniž by se obsahově cokoli od předlohy změnilo. Běží 

např. o str. 7-8, přepsané z webové stránky www.filozofie.kvalitne.cz/bergson/htm; tatáž pasáž je v práci uplatněna ještě opakovaně (a nejen tato).

Dále na str. 9- část10, je text převzatý z článku J. Fialy ve Vesmíru 74, 163, 1995/3 (Obor: Filozofie Rubrika: Nad knihou), též na webové stránce 
http://www.vesmir.cz/clanek/henri-bergson-cas-a-svoboda-o-bezprostrednich-datech-vedomi-prelozil-boris-jakovenko.  

Autorka pak pokračuje opisováním z Jakovlenkovy předmluvy k českému vydání Bergsonovy práce Čas a vědomí, z níž sice na str. 10 cituje, avšak v jiném smyslu, než je opsaný text.  Rozsáhleji předmluvu opisuje od str. 15 dole po str. 17 (bez odkazu) – jen na konec připojí odkazovanou citaci skutečně z Bergsonovy práce Čas a svoboda. (Smysl návaznosti citátu na předchozí text však nechť autorka při obhajobě vysvětlí!). 

Citát na přelomu str. 20 a 21 sice autorka odkazuje, neodkazuje však text (převzatý ze stejného zdroje) před ním a po něm, a to v rozsahu předchozího odstavce a zbytku odstavce po citátu.  (Původ textu: učební text z teologické fakulty JČU, viz odkaz v práci na str. 20).

Na str. 23-24 autorka směle opisuje z přebalu(!) posledního vydání Dvou zdrojů morálky (v r. 2007).

Kapitolu 5 autorka na str. 30 uvádí citátem z práce D. Gregorové; ovšem „citace“, prakticky doslovná, ale již neodkazovaná, pokračuje až do konce stránky dvěma otázkami. A na str. 31 na ně autorka BP navazuje podle textu konce dalšího odstavce D. Gregorové, včetně využití jejího slova „principiálně“, že „Z principiálního hlediska je na výše uvedené otázky nutno odpovědět záporně“. Jenže tím, že „autorka“ BP  vynechala předchozí část onoho následujícího odstavce D. Gregorové, už ztratila návaznost na otázky, uvedené zde v BP – tedy přesně opsané a neodkazované otázky D. Gregorové. Vynecháním části předlohy D. Gregorové tak došlo ke zkratu ve smyslu textu – na první z otázek „autorky“ na str. 30 (na otázku ve stylu „v tom případě nebo v tom případě?“) se totiž nedá „odpovědět záporně“.  – A to je zároveň příklad nelogičností, nenávazností, kterých se občas. L Třísková v práci dopouští a které vrhají další stíny pochybností na původnost jejích jiných „učených“ povídání o Bergsonovi – i porozumění mu.

Další opisy autorky neuvádím, v čase vypracování posudku jsem je nedohledal a nemohu dokázat, styl textu však je zhruba stále stejný - jakoby poučené popisy a komentáře, uvádějící na celých stránkách určité informace, ovšem a) buď zcela bez odkazů, nebo b) s citací a odkazem na původní Bergsonovu práci, ovšem někdy i mimo smysl kontextu. Celá práce tak k podezření z opisování z různých sekundárních prací dává značné indicie.
Ohledně části výkladu k práci Dva zdroje morálky a náboženství:  text je zde trochu lepší a i přímé citace z Bergsona do něj „sedí“. Ovšem opět jsou zde dlouhé pasáže neodkazované a přitom netriviální; takže autorka je odněkud mít musí – ale přímo z četby Bergsona to viditelně není, na to tam chybí příliš mnoho a autorka zjevně ani není schopná pracovat s obtížnějším podrobnějším filozofickým textem – zato čerpá s předmluv, článků „o“, učebních textů ba z přebalu knihy. Nicméně i samotný tento „lepší text“ je jen poskládáváním a někdy i opakováním obecných motivů Bergsonovy filozofie, do nějž je sem tam přimícháno něco, po čem text lépe nakynul. V žádném případě zde neběží o „filozofickou analýzu“, již ohlašuje nadpis příslušné kapitoly 5.
Ještě ke kvalitě a náročnosti zpracování: 
Text se na první pohled „tváří zasvěceně a odborně“, při bližším studiu odhaluje povšechnost, nahrazování logiky výkladu (mezi pasážemi převzatými odjinud) asociacemi  - viz např. na str. (18-)19. Zde, na str. 19, také autorka opakovaně „sděluje“, že H.B. patří do „filozofie života“ /to má ale i na dalších místech práce, podobně jako i zde obsažené „odborné“ tvrzení, že H.B. „lze označit za jednoho z nejvýznamnějších francouzských filozofů“/; vůbec celá stránka je „dobrá“ slátanina, k níž autorka ještě přilátává na str. 20 „super“ druhý odstavec, čtenář posudku nechť se podívá sám). „Šibalské“ slepení nenavazujících částí je vidět i na str. 28; ve skutečnosti autorka neshrnuje (jak sama tvrdí) něco, co by psala předtím, nýbrž to nesmyslně dolepuje povídáním o rozdílu prostoru a času a protikladnosti hmoty a ducha k přechozím výkladům o statickém a dynamickém náboženství – a to vše v podkapitole 4.3 „Sociální aspekty morálky“, tedy nadepsané jiným tématem. Kapitolu pak ještě navíc dolepuje opakováním výkladu (vzatého Fialovi) z úplně jiné dřívější kapitoly, ze str. 7 této BP.

Asociativní a neadekvátní je i zařazení citace Bergsonova textu na str. 33 - a vůbec celého výkladu o jeho literárním stylu a Nobelově ceně do výkladu o mysticismu. Autorka to možná nemyslela jako „vycpávku“, ale technicky smysl textu a smysl vložených pasáží nezvládla.
Asociativnost – a ne analytičnost - textu prozrazuje právě také autorčino občasné „zasazení“ citace z Bergsona do obecného vykládání o jeho myšlenkách, přičemž citace s vykládaným co do smyslu nesouvisí. To vidíme např. :
na str. 7; tam k tvrzení, že „Bergson […] položil základ […] existencionalimu“ (podtrhl JM) autorka „v souvislosti“ cituje Bergsonovu čirou zmínku o problému existence. Více však u citace 
na str. 8 - druhý odstavec začíná slovy „Výše uvedené můžeme dokumentovat následujícím citátem, ve kterém se H.B. podrobně zabývá problematikou různých způsobů rekonstrukce povahy Boha: //-//“ – Moje otázky: 1. Co z „výše uvedeného“ dokumentujete tím citátem?; 	2. Co v citátu míníte „problematikou různých způsobů rekonstrukce povahy Boha“? Ještě méně „sedí“ zasazení citace
na str. 10 -  na od Fialy převzaté povídání o následnosti tónů a významu právě jejich sledu v melodii autorka navazuje citátem o vlivu rytmu a taktu na naše citové rozpoložení.  Dále
na str. 14 – nechť řekne autorka, jaké je sdělení citace v původním Bergsonově textu – a v jejím textu. (!)

Fascinující je použití citátu ze začátku Dvou zdrojů morálky a náboženství, 
na str. 22. Místo mého vlastního poukazu na rozdíl smyslu se ptám L. Třískové: Jaký smysl má její citát v kontextu jejího výkladu? A ví vůbec, jaký smysl má v kontextu Bergsonova textu?
Trochu skandální je i Závěr práce, kde je na str. 49 místo logického shrnování práce každý odstavec „z jiné vsi“. Vůbec za sebe hovoří o obsah i literární styl, který asi dokumentuje vlastní autorčiny filozoficko-literární schopnosti, i když třeba ve spěchu. „Významný religiózní motiv“ je každém ze tří prvních odstavců str. 50, v posledním dvakrát („specifičnost“ motivu se rovněž opakuje); slátanost textu na str. 50 opět nechť posoudí čtenář práce (člen komise). Ale str. 51 je lepší – ovšem zase obsahuje minimálně jednou již v textu uvedenou pasáž (prostřední odstavec, opsaný z učebního textu teologické fakulty JČU).
„Drobnější chyby“ 
Asi třikrát jsem našel v textu nedokončenou větu (jednou v nějaké „opsané pasáži“, jinde na str. 47), nebyl tedy jasný smysl textu.
Na str. 6 připisuje Störigovi popis „významu Bergsonova vlivu na filozofii“; tento popis však není ve Störigovi, ale v Jakovlenkově předmluvě k Času a svobodě (a to doslovně; ale autorka na předmluvu neodkazuje). Snad spíše jen nepozorností je, že na téže straně u výčtu děl H.B. odkazuje též na Störiga; jenže jeho výčet není tak úplný, jako autorčin; nicméně prostě odkaz není dobrý.

Seznam literatury hovoří sám za sebe: šest titulů Bergsonových (tipuji, že v jednom, a to ve Dvou zdrojích..., autorka trochu více než listovala, když totiž hledala citáty), Jeden Frommův (pravděpodobně použit u odkazu jiných), jeden přiznaný zdroj citace i opisování (D. Gregorová) z webu ww.osel.cz, potom Nakonečného Lexikon magie (pravděpodobně také využit „nadstandardně“, nemám jej ale v ruce), Störigovy malé dějiny filozofie a celkem nepochopitelné „Dějiny pobaltských zemí“ / Čím ty zvýšily odbornost práce?/. 

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):
U plagiátu asi nemá smysl rozebírat formální stránku práce; odkazy jaksi neodpovídají a nevyhovují. Již jen seznam literatury a neodkazování na zdroje informací u dlouhých „zasvěcených“ pasáží by absolutorium práce vážně ohrozily. Nelogičnost textu, resp. jeho výstavby a návaznosti na mnohých místech, jsem popsal. Ocenit mohu, že práce takřka neobsahuje gramatické chyby.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):
Práce je minimálně zčásti plagiátem, spíše asi vědomě zastíraným, než nevědomým; využití textu J. Fialy nebo přebalu knihy je podvodem zjevně, zatímco dílčí přiznání zdrojů citací, z nichž je zároveň opisováno bez odkazu, by se ještě dalo pochopit jako pouhá neodbornost autorky. Myšlenkově je práce slepenec větších i menších kusů textu, který v delších pasážích opisováním odborné mluvy a ve vlastních kouscích využíváním „filozofických“ floskulí („s jistým zjednodušením lze konstatovat“, „k analýze … přistoupit s vědomím rizik“ apod. a dokonce fint („lze shrnout“ /“upřesnit“, „zdůraznit“/; „v této souvislosti…“, „nyní se budeme věnovat“ atd.) budí dojem odborného textu – anebo zkoušky pozornosti či „oblbnutelnosti“ čtenáře. O tom, že se ale nejedná o zcela rafinované oblbování čtenáře, svědčí místa, kde se objevuje bezmocné opakování a slepování motivů; tedy místa prozrazující bezradnost a nekvalifikovanost autorky. O směsici obojího, rafinovanosti i bezradnosti svědčí i mnohé případy využívání jen asociativní souvislosti motivů. K tomu se ovšem přidává „zasvěcené“ vyjmenovávání „zdrojů“ a kontextuálních souvislostí Bergsonovy filozofie - viz str. 31 /bez shlédnutí neuvěřitelné/. Autorka však (pravděpodobně s pouhým opakováním jiných zdrojů) dostatečně nechápe, co Bergsonova filozofie říká – jinak by na této str. 31 nepokládala za“ riziko“, „že nedosáhneme obecně přijatelného či jednoznačného závěru“ (to ale ostatně také převzala z nějakého webového zdroje /který se ovšem netýkal přímo Bergsona/, jenž jsem však už ztratil - JM).

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):
Pokud by u obhajoby zbyl čas, zajímalo by mě ještě autorčino stručné sdělení/shrnutí návaznosti obsahu odstavců na str. 33. 
Dále by mělo u obhajoby zaznít, odkud autorka čerpala při „svém“ výkladu magie a mystičnosti v Bergsonově pojetí náboženství. Případně by měla komise prověřit, nakolik je výklad autorka schopna „dát“ jen ze Dvou pramenů morálky a náboženství, k němuž v příslušných pasážích odkazuje.

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 
Nevyhověla. 
Za zvážení stojí, zda by autorka neměla, pokud bude ještě mít možnost nabídnout práci nově, psát práci na jiné téma.  Ne-li, pak nechť všechny opsané pasáže uvede odkazy a práci pročistí od balastu a opakování i od nelogičnosti a vpletených asociací a nově seriózně doplní z Bergsona i ze sekundárních přiznaných zdrojů a celou nově uspořádá. A také obhájí na základě znalosti Bergsonovy práce.

Práce na posudku (hledání zdrojů podezřelých pasáží, ne vždy úspěšné) mi bohužel zabrala několik dní; samo jeho vypracování se odehrávalo ve dnech
31.5-3. 6. 2012

								Podpis: