Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce (co se nehodí, škrtněte): bakalářská

Posudek (co se nehodí, škrtněte): vedoucího

Práci hodnotil(a): Mgr. Daniela Blahutková, Ph.D.
	
Práci předložil(a): Markéta Nejedlá

Název práce: Shakespearův Hamlet. Pokus o interpretaci

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Záměrem práce bylo podat souvislou, hlubší reflexi několika významných otázek interpretace Shakespearova dramatu Hamlet, k nimž autorku zřejmě inspirovala velmi různorodá sekundární literatura. Je třeba říci, že autorka tento záměr v úvodu formuluje poněkud nešikovně a říká si tím o kritiku. Práce však nenechává na pochybách o cíli ani autorčině schopnosti jej naplnit.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Předložená bakalářská práce je velmi samostatným dílem. Je členěna do tří tematických okruhů: v prvním autorka ukazuje, jak lze rozumět klasickému rozlišení mezi antickou tragédií a tragédií shakespearovskou, která se od 18. století v Evropě stává předobrazem pro tvorbu mnoha moderních evropských dramatiků. Zde je pěkně využito znalosti Aristotelovy Poetiky, pro autorku jsou také zjevně inspirativní studie E. Auerbacha. Tato část obsahuje také exkurz k motivu pomsty, který je však vsazen do textu poněkud neústrojně (a nezdá se mi přesvědčivě ukázáno, proč tento motiv zkoumat primárně na Senekově Faidře). Druhé části práce dominuje otázka, jak je v Shakespearově Hamletovi rozvíjen motiv msty a zda lze toto drama považovat za tragédii msty. Třetí okruh je věnován reflexi diskuzí kolem morálky Shakespearova Hamleta, opět v návaznosti na motiv msty. Autorka si klade otázky, které pro ni plynou z otevřených, nedourčených momentů primárního textu a sekundární literatura se k nim vztahuje různě. Text je psán zřetelně osobním tónem, zároveň je však dosti korektně veden dialog se sekundární literaturou, vyvozování závěrů má ve většině případů oporu v solidní argumentaci. Esejistický ráz textu považuji za tolerovatelný, v každé části je zřejmé, jaký problém je nastolen a promýšlen. Jazyk práce je nicméně její slabou stránkou – autorčin styl je svérázný a těžkopádný, řada formulací je nepřesná až zavádějící (na mnoha místech by bylo snadné text na základě formulací odmítnout, ocenit autorčin interpretační potenciál vyžaduje v tomto bodě dobrou vůli). Za pozornost stojí, že autorka nesáhla pouze po aktuálních interpretacích Hamleta (zde je zřejmá inspirativnost textů M. Hilského pro autorku), ale vyrovnává se také s texty klasiků evropského myšlení o literatuře (Goethe, Eliot, Tolstoj, Turgeněv, Taine, Hegel...). Z momentů, kde autorka příliš zjednodušuje a chyby nejsou pouze formulační, zmiňme např. s. 18 („Hamletovu náboženskou roztříštěnost není třeba moc řešit, jelikož hra zaznamenala ...velkou popularitu“), pasáže o „padouších“ na s. 30  nebo fakt, že tragédie msty je sice opakovaně označována za subžánr, ale není věnována pozornost jeho vývoji, definici, kontextu mimo Shakespearovu tvorbu (kromě již zmíněné kapitoly o Senekově Faidře).

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Jazykový projev je, jak už bylo řečeno, slabší stránkou práce. Autorka má svérázný styl, místy však jde přímo o stylistické a gramatické chyby (26: Tragický žánr je ... poznatelný podle jeho konce, 26: Hamlet není tak úplně bezesmyslnou či složitou hrou, 34: Hamletova povaha je roztříštěna, 38: zdali je Hamlet tragédií pomsty v rámci jeho sub-žánru; 33: neoklamatelný znak, 25: Hamletovo úmysly, 30: hry postrádali, 36: podle mě a výše řečenému, 37: v hlouby duše atd.). Jako problematické se mi jeví také členění vět v celé práci. Formální úprava textu je víceméně v pořádku, odkazování korektní. U seznamu použité literatury chybí stránkování a autor Eagleton je chybně uveden a zařazen jako Aegleton.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Práce slečny Nejedlé je přes uvedenou kritiku dosti zdařilým pokusem o reflexi širšího okruhu interpretací slavného Shakespearova dramatu. Cením si inteligentního promýšlení motivů, souvislostí a jejich důsledků pro interpretaci postav, děje, žánru... 

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

Na konci 3. kapitoly (s. 27-28) vyvozujete, že konec Shakespearova Hamleta odpovídá očekáváním, jaká máme u žánru tragédie, ale závěr hry nelze číst jako vyvrcholení msty. Jaký motiv tedy podle Vás nabývá v Hamletovi vrchu nad mstou? (Uveďte zároveň, jak se na motiv msty v Hamletovi dívá sekundární literatura, se kterou pracujete.)

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 

výborně

Datum: 31.5.2013					Podpis: