Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce: bakalářská
Posudek: vedoucího
Práci hodnotil: PhDr. Jaromír Murgaš, CSc.

Práci předložil(a): Dagmar Dudláková

Název práce: Štěstí a smysl života podle vybraných autorů psychologie a filozofie

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cílem práce bylo získat a srovnat pojetí smyslu života u vybraných autorů v oblasti psychologie a filozofie. Tento cíl byl splněn; předložená práce může být s výhradami a varováním přijata jako bakalářská práce.

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):
Autorka na něco přes čtyřicet stran textu využila třináct pramenů od osmi autorů (od J. Sokola přes E. Fromma, Platóna, M. Machovce, V.E. Frankla, J. Křivohlavého, P. Říčana po P.T. de Chardina) a jednu učebnici historie filozofie (J. Störig), z nichž přímo formulovala jednotlivé výklady o smyslu života. Tím, že jednotlivé výklady oddělila a že autorské texty prostě z vybraných relevantních míst prostě referuje a že k autorům nepoužila žádnou sekundární literaturu, si úkol dost zjednodušila (a její text je pak také trochu jednoduchý). Stejně jako tím, že výklady autorů nepojímala problematicky nebo kriticky, že je prostě referuje bez větších dalších ambicí. Nicméně jistý potřebný odstup od autorů udržuje; a dobře, i když také jen postupně, také jazykově i myšlenkově formuluje své referování. Koncepce z textů vyzískala a zreferovala tak relativně přijatelně, že to vypadá opravdu až jako jednoduchý úkol; je to však její dovednost. Někde však skutečně zjednodušuje.

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Práce povětšinou a v zásadě splňuje potřebné formální požadavky. Bohužel jen také obsahuje přece jen ne malé množství chyb gramatických - autorka měla častěji ohlídat, jestli mluví za muže nebo ženy nebo obojí, občas klidně chybuje ve shodě přísudku s podmětem a také čárky ne vždy umisťuje správně. Stylisticko-formulační chyby jsou ale vzácností.

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Na práci je zarážející jistá jednoduchost, se kterou se autorka díky své bystrosti a schopnosti pochopit obsah studovaného a šikovně formulovat a proplout obtížemi úkolu zhostila a nedostala do žádných větších obtíží. Na jednu stranu je tuto neproblematičnost, tento ne-teoretický postoj pro filozofa těžké přijmout, na druhou stranu mě tato jednoduchost, byť naivně přirozená (dle terminologie L. Beynovszkého) v daném případě naplňuje jistou úctou k nepokažené intuici. Autorku totiž povětšinou vedly dobrá intuice i cit i zdravý rozum či smysl, jemuž i Kant přiznává úctyhodnost, ačkoliv i nedostatečnost. Ale tato práce je tím pěkně splněná – a záleží jen na tom, zda tím autorka se studiem končí nebo jestli se přece jen ještě někdy bude muset naučit problematizovat. Přece jen však i zde její neproblematizující přístup vedl k některým chybám a snad naivitám, o nichž pokračuji v dalším bodě, kde je podrobněji uvádím pro případ, že by autorka chtěla pokračovat v dalších studiích. Přes výhrady a varování práci také určitým způsobem ocenuji.

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

Otázky k práci nemám, spíše jen upozornění:
V celé práci a zvláště v úvodu trochu trpí práce neodbornou samozřejmostí; autorka neodlišuje dostatečně úkol zpracovat odborně téma od referování a místy – naštěstí málo – dokonce od vedení čtenáře. Viz např. str. 3 (konec Úvodu, cituji s interpunkčními chybami): „Nakonec by mělo být zřejmé, jaké názory autoři zastávali, jaká východiska z problematiky doporučovali, a co je k jejich názorům vedlo, dále je již vše pouze na nás.“

Zatímco u reference J. Sokola snad lze díky vztahování jeho textu k člověku obecně přijmout autorčino referování jeho myšlenek, jakoby se týkaly přímo nás. : Např. na str. 11, když autorka parafrázuje domnělé stanovisko J. Sokola: „Ve své podstatě by tomu tak bylo, kdybychom poslouchali své instinkty a intuici a pídili se po tom, co opravdu vyžadujeme […] Místo toho posloucháme[...]“.
Ale nejde totéž udělat vždy a všude, např. ne u Fromma na str. 13: „Toto vše má základ v našem systému […]“ – zde se mluví o nějakém historicko-ekonomickém systému a ten nejde jen tak neproblematicky ztotožňovat s nespecifikovaným „naším“.
U uvedené citace zároveň mluvím o „domnělém stanovisku J. Sokola“. On sám by totiž jistě neopomněl minimálně i rozum, ale i odvahu a možná víru či naději; to ale autorka nezkoumala, nýbrž „hned věděla“, co Sokol říká.

Podobná naivita „přirozeného postoje“ se projevuje v „uklouzlém“ tvrzení na str. 18 (spojujícím navíc údajně Sokola a Fromma), že 
„musíme si uvědomit, že vše kolem nás je podvod a nástroj na naše ovládání“ 
(což dále pokračuje autorčiným vyjádřením důvěry v „jádro každého duševně zdravého člověka“; ani to není přece jen tak samozřejmé, ale je to předpoklad určité víry nebo filozofie). Podobně bych neodmítl tak zcela auto či hlavně dům nebo peníze jako cestu ke štěstí (tamtéž), třebaže velmi souhlasím, že samy o sobě opravdu nestačí.
Ale hlavně, Sokol se sice s Frommem shoduje v kritice konzumu, ale jinak by se spojením/ztotožněním ve srovnání/ s ním nejspíše rozčílil. Autorka by se pro eventuální další studium nutně měla naučit studovat pozorněji a analytičtěji – a lépe rozlišovat.

Pozornost k rozlišování se týká i jedné z vážnějších vzdělanostních chyb – omylů/záměn s bohy nebo bohem nebo Bohem u Platona (str. 4).

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 

 „Dobře“.

Datum: 	4. 5. 2013							Podpis: