Katedra filozofie
	PROTOKOL O HODNOCENÍ PRÁCE	

Práce (co se nehodí, škrtněte): diplomová

Posudek (co se nehodí, škrtněte): vedoucího

Práci hodnotil(a): Mgr. Daniela Blahutková, Ph.D.

Práci předložil(a): Bc. Eliška Chmelíková

Název práce: Lessingova koncepce dramatu. Kapitola z německé osvícenské estetiky

1.	CÍL PRÁCE (uveďte, do jaké míry byl naplněn):

Cíl práce je formulován jen povšechně – v úvodu je řečeno, že práce se bude zabývat Lessingovými příspěvky k dramatické teorii. V tomto rámci se bude věnovat m. j. Lessingovým požadavkům na scénické zpracování dramatického díla, měšťanskému dramatu, možnému vzájemnému ovlivnění mezi D. Diderotem a G.E.Lessingem, Lessingovu vztahu k Aristotelovi a Shakespearovi a také podobě vybraných Lessingových divadelních her. Práce se všemi těmito tématy opravdu „zabývá“, ale s ne příliš uspokojivým výsledkem. 

2.	OBSAHOVÉ ZPRACOVÁNÍ (náročnost, tvůrčí přístup, proporcionalita teoretické a vlastní práce, vhodnost příloh apod.):

Práce začíná exkurzem k širšímu kulturně-historickému kontextu Lessingova působení, k životě a dílu slavného německého osvícence, jeho působení v Hamburku, kde se pokouší konstituovat německé národní divadlo, a odtud přechází k reflexi souboru Hamburská dramaturgie. Tato část práce je víceméně v pořádku (pomineme-li nedostatky kap. 2). Jinak je tomu u klíčové kapitoly 5, která nepostupuje ani od obecného k jednotlivému, ani od rozboru klíčových témat k podružnějším. Podivný je už její název „Fragmenty z Lessingovy teorie dramatu“ – od diplomové práce bychom čekali spíše snahu ukázat na ty Lessingovy podněty, které mají komplexnější charakter (jako je tomu např. u jeho úvah o tragédii); i u „fragmentů“ by pak bylo vhodné odůvodnit jejich výběr. Kapitola 5.1 referuje o Hamburské dramaturgii pouze za pomoci sekundární literatury a je opravdu fragmentem. Kapitola 5.2 naopak podrobně pojednává velmi dílčí problematiku. Důležitá kapitola 5.8 (o Lessingově reflexi témat Aristotelovy Poetiky) je neucelená, v poznámkách se zde ani neuvádějí čísla souvisejících kritik v Hamburské dramaturgii – autorka si všímá některých témat z kusů 37, 38, 78, 80, vynechává však související témata kusů 74-77, 79. Z kusů 80-83, kde Lessing uvažuje o aristotelských doporučeních zároven s kritikou jejich výkladu u P. Corneille, se v práci objevuje jen minimum (v corneillovské kapitole si autorka všímá kusů 29, 30, 31, 45). Otázka Lessingova vztahu k aristotelskému pojetí katarze je podána s chybami (tvrzení, že Lessing „vystoupil proti antickému pojetí“ katarze, s. 35, i tvrzení, že Lessing rozšiřuje katarzi „na jakékoliv vášně, které můžeme u dramatických hrdinů pozorovat“, s. 34, - obojí jde zcela proti duchu kusů 77 a 78, srv. HD s. 216-218), závěr kapitoly vyznívá plytce („Lessingovo pojetí katarze souvisí s jeho osvícenskými mravními tendencemi“, s. 35). Ačkoli je třeba uznat, že text Hamburské dramaturgie je pro dnešního čtenáře těžko sledovatelný a leckde nezáživný, diplomantka mohla ve výběru pojednávaných témat velmi snadno využít vodítka, které jí v samotné knize nabízí dosti zasvěcená předmluva Jiřího Stromšíka.
Z práce je zřejmé, že autorka se sice snažila obsáhnout široký okruh historických a kulturních reálií, ale na mnoha místech rezignovala na úplnost a srozumitelnost údajů a souvislostí (kdo je např. několikrát zmiňovaný „Nikolai“, s. 45 aj.; v kterém  Diderotově díle nacházíme „podobný koncept jako je Lessingova Emilie Galotti“, s. 58, na pozvání kterého „monarchy“ přicestoval do Berlína Voltaire, s. 9...). Časté jsou různé formulační nejasnosti nebo příliš rychlé soudy (na s. 32 není jasné, kdo má u Aristotela dospět ke katarzi, na s. 41 není zřejmé, vůči jakým nebo čím výrokům o německém měšťanském dramatu jako odvozenině dramatu francouzského se autorka vymezuje, na s. 59 se vůbec nedobíráme vztahu mezi dějem dramatu Moudrý Nathan a klíčovým podobenstvím v něm). Kapitolou 7 začíná zcela nové téma – a o souvislosti Láokoona s Lessingovou koncepcí dramatu v práci není ani věta. 

3.	FORMÁLNÍ ÚPRAVA (jazykový projev, správnost citace a odkazů na literaturu, grafická úprava, přehlednost členění kapitol, kvalita tabulek, grafů a příloh apod.):

Jazykový projev je místy v pořádku, místy je poznamenán ledabylými nebo tendenčními formulacemi (za celou dobu svého fungování v kulturní sféře; nová poetická dramatika; to samé paradigma...), text obsahuje stylistické, někdy i gramatické chyby (ideje, kterých by mělo divadlo dostát; vyvarovat se ... adaptacím; na úkor měšťanské vrstvě; příslušník židovské víry; převézt ideály v praxi, Křesťané...). Odkazování je vesměs v pořádku (až na zmíněný fakt, že není vždy odkázáno na konkrétní Lessingovu kritiku, pouze na stránkování v souboru Lessingových statí), u Aristotela mohlo být častěji odkazováno na Poetiku (nikoli na sekundární literaturu), odkazy na elektronické zdroje v některých případech neodpovídají zcela citační normě (s. 18, 73).

4.	STRUČNÝ KOMENTÁŘ HODNOTITELE (celkový dojem z práce, silné a slabé stránky, originalita myšlenek apod.):

Z práce je vidět úsilí vyrovnat se s širokým kontextem tématu, je také patrný zájem o problematiku herectví, jevištní inscenace dramatu i dějiny divadla. Z dosud nezmíněných předností práce je třeba ocenit autorčinu ochotu číst v několika cizích jazycích. Co text postrádá, je propracování (odůvodnění výběru a řazení témat, odlišení podstatného a méně podstatného, jazyková korektura).

5.	OTÁZKY A PŘIPOMÍNKY DOPORUČENÉ K BLIŽŠÍMU VYSVĚTLENÍ PŘI OBHAJOBĚ (jedna až tři):

Z pojetí kapitoly 7 není jasné, proč je do práce zařazena. Můžete Váš záměr v této části práce objasnit? 

6.	NAVRHOVANÁ ZNÁMKA (výborně, velmi dobře, dobře, nevyhověl): 

dobře

Datum: 21.5.2013					Podpis: